НАМИРАТЕ СЕ ТУК
Коичи...
Тук съм, Коичи. - Рохан Кишибе!
Стига де, не се напрягай така. Няма да те наранявам повече.
Пък и щом те прочетох с Хевънс Дор,
ти ми спечели уважението си.
Смятам, че имаме много общо помежду си. Не мислиш ли?
Всъщност исках да те питам нещо.
Живял съм в района до четиригодишна възраст.
Исках да открия стария си дом. От носталгия, предполагам.
Спомените от детството също са част от работата на един художник.
Но спомените ми са от 3 или 4-годишен
и не помня много.
Въпросът ми е относно тази градска карта.
Много е особена.
Виж. Лавката за соба "Арисугава", аптека "Кисара"
и хранителният магазин "Оусън" са разположени отдясно-наляво.
А виж реално как са.
Отдясно са: лавката за соба "Арисугава", аптека "Кисара" и...
"Оусън" е отляво.
Пътят между "Оусън" и аптеката липсва на картата.
Много немарливо! - Коичи, би ли ме придружил?
Ще съм ти благодарен, ако ме разведеш наоколо.
Ами, аз...
Въпреки вежливата ми молба?
Разбирам. Не искаш да извървиш десетина метра.
Ама че е егоист.
Само за пет минути, сенсей! Само за пет!
Епизод 17: "Приключението на Рохан Кишибе"
Странно, нали? Тази алея я няма
дори на националната карта на Морио с мащаб 1:3000.
Понякога дават ваучер за книжарница,
ако откриеш грешки в картите.
Тази карта може да те изкара извън нерви.
Виж, Коичи. Къщите на сем. Йонемори, Хонма и Онодера също липсват.
Картата е пълна с грешки! Два-три ваучера няма да ги извинят.
Сенсей Рохан. Тази къща изглежда изоставена.
РОКИ
Ама че шантаво място. Изглежда, всички къщи са необитаеми.
Дори автоматът няма ток.
Онази пощенска кутия... Тук за пръв път завихме!
Много странно. Как се върнахме в началото?
Та ние завихме надясно, наляво и пак надясно, как е възможно?
Не е изключено да сме били нападнати от нечий Станд!
Станд?
Коичи, би ли изпратил Екос да огледа от въздуха?
Разбирам! Отгоре можем да огледаме пътя.
Екос, акт 1!
Какво има? - Там има нещо.
Нещо ме докосна във въздуха.
Аз нищо не видях. - Усетих го!
Изгубихте ли се, момчета?
Да ви покажа ли пътя?
Момиче! - Тя е носител на Станд!
Хевънс Дор!
Не й давай шанс да проговори! По-бързият печели!
Вече сме в безопасност. Няма да може да ни навреди.
Невероятно! Сякаш рисунка изскочи във въздуха!
Може би просто съм израснал.
Макар че не би имало ефект на куци хора като Джоске,
които не харесват мангата ми. С нея сме на една вълна.
Тя няма Станд. Най-обикновено момиче е.
Не ни е враг?
Нищо не можеш да скриеш от Хевънс Дор.
Казва се Рейми Сугимото, 16-годишна.
Живее в кв. "Котодай" 3-12, Морио. Съвсем наблизо е.
Няма приятел. Размерите й са 82-57-84.
Има бенка отстрани на лявото зърно. За пръв път й е дошло през септември,
след като е навършила 11.
При първата й целувка момчето е вкарало езика си в устата й.
Един момент, Рохан Кишибе!
Щом тя няма Станд, няма да ви позволя да четете повече за нея!
Добре де, добре.
Не се пали толкова. "Забрави всичко, което се случи."
Да ви покажа ли пътя?
Често се губят хора тук. Заради еднаквите алеи.
Достатъчно е само да ни посочиш пътя.
А, не! Това няма да ви помогне.
Аз ще ви покажа пътя, след мен.
Искате ли? Не искате? Би ли хванал другия край?
Ах, някое момиче ще те зареже!
Какви ги дрънка?
Това е гадаене по пръчици "Поки". Счупеното място ми предсказва бъдещето.
Ти си егоист, нали? И обичаш да си играеш с хората.
Затова ще те зарежат. - Чу ли, Коичи? Не е с всичкия си!
Бил съм егоист.
Щом ще играем тази игра, аз също знам някои неща.
Момичетата със светлорозов лак са плахи в любовта.
Изпускаш истинската любов през пръстите си.
Не е истина...
Това беше психологически тест, а не гадаене.
В момента се боиш и от още нещо, освен от любовта, прав ли съм?
Преди някъде 15 години
в тази къща е било извършено убийство.
Убийство?! - Убийство ли?
В момента къщата е необитаема.
Искате ли да чуете историята?
Чух я от възрастната жена, която живее в съседната къща.
В нощта на убийството,
докато момичето, което живеело там, си спяло кротко в стаята,
се събудило от капещия звук,
който идвал от спалнята на родителите й.
Звукът привлякъл вниманието й и тя извикала: "Мамо, татко!",
но не последвал отговор.
Но тя не се бояла особено,
понеже любимото й куче било с нея. - Любимото й куче?
Да. Голямо куче пазач.
Дори в мрака, щом пъхнела ръка под завивките,
то скимтяло и ближело ръката й. Присъствието на Арнолд я успокоявало.
Само че тя чувала капещия звук повече от десет минути.
Накрая тя се решила да провери откъде идва този звук.
И тогава...
Тя заварила кучето си Арнолд да виси мъртво от закачалката!
Кръвта му издавала тайнствения капещ звук.
Внезапно изпод кревата се чул глас:
"Момиче, ръката ти е толкова миличка и мека. Хе-хе-хе...
Вече убих родителите ти." И тогава...
И момичето също било убито!
Наистина ли се е случило?
Така ли прозвуча? Просто си отмъстих за маникюра.
Ще ми докараш инфаркт...
Какво е това?
Да. Онова момиче бях аз.
Ние с Арнолд сме призраци.
Призраци?
Моят Станд е прочел спомени от живота й, затова не съм го разбрал.
Влезли сте на мястото, където бях убита преди 15 години.
Май сме на една вълна.
Това е границата между света на живите и мъртвите.
Станд - Екос Ноистел - Коичи Хиросе
Да се махаме, Коичи!
Няма смисъл! Използвай Екос, Коичи!
Прати го в небето и открий пътя! - Сигурно нея съм докоснал по-рано.
Просто го прати горе, Коичи!
Какво? В небето внезапно се появи стена!
Коичи, Екос докосва земята.
Ти самият полетя в небето.
Има само един изход от това място.
И аз знам къде е той.
Как да се бием с призрак? - Само не ни обладавай!
Почакайте малко! Не ме третирайте като отмъстителен дух.
Какво съм ви сторила? Сами се изплашихте.
Не аз ви затворих тук.
Това е границата между света на живите и мъртвите.
Вие притежавате необичайни способности.
Наричат се Стандове, така ли? Дали те не са ви довели тук?
Ти не си наш враг?
Не си много доверчив, а?
Аз съм дух, който е привързан към това място. Не мога да го напусна.
За 15 години съм се опитвала да говоря с най-различни хора за случилото се.
Но вие сте първите, с които разговарям толкова дълго.
Казах ви, че ще ви покажа изхода и ще удържа на думата си.
След като довърша историята си. - Каква е тя?
Продължението й.
Преди да успея да видя лицето на убиеца,
той ме наръга с нож в гърба.
Беще късно през нощта и беше тъмно, опитвах се с все сили да избягам.
Престъпникът все още е на свобода.
Той се крие някъде в Морио.
Това исках да разкажа. Той се е смесил с жителите на града.
Почакай малко. Нима ни разказваш всичко това, за да..
Не ви моля да го залавяте. Просто исках да разкажа на някого.
На някой, който може да го хване, например като полицията.
Задръж малко. И защо да го правим?
Сенсей Рохан! - Тихо. Искам да кажа най-разумното.
Съчувствам за убийството ти,
но защо да сме длъжни да търсим убиеца заради твоите лични
ненавист и страдание?
Смятам, че като призрак
е най-добре да прекъснеш връзките си с този свят и да преминеш в следващия.
Знаеш ли колко момчета и момичета са изчезнали от града?
Не.
Осем пъти повече от средното за страната.
Не казвам, че с всички е станало така, но някои от тях са били убити тайно.
От него. - Почакай малко!
Казваш, че убийствата все още продължават?
Не прави безпочвени обвинения! Сама каза, че не си видяла лицето му.
Откъде знаеш тогава?
Тук постоянно прелитат душите на убитите!
И всички имат подобна рана.
Ужас! Толкова дълъг и дълбок порез.
Не мога да говоря с душите, отиващи към отвъдното,
но съм ги виждала безброй пъти. Знам пристрастията му! Знам ги!
Вече 15 год. продължават убийствата в града, в който съм родена и израснала!
Това ме плаши и наранява гордостта ми.
Когато го заловят, любимият ми Морио
ще се прослави като убежище на сериен убиец.
Трябва да го спрем час по-скоро!
И в момента си набелязва жертва, а аз стоя тук безпомощна.
Кой ще бъде следващият?
Ако вие, живите, не върнете спокойствието и честта на града,
кой друг ще го направи?
Не знам дали ме разбирате, но аз приключих с разказа си.
Разбирам. Шокиран съм.
Но трябва да сторим нещо!
Не се подмазвай, Коичи.
Ще си навлечем само проблеми.
Но пък може да се окаже интересно да вземем интервю от извършителя.
Кой знае, може да излезе интересна манга.
Изходът насам ли е?
По-добре не си втълпявай, че дълбоко в себе си той е добър човек.
Никога не знаеш дали може да му се довериш.
Слушаш ли ме?
Добре. Ще ви заведа до изхода.
Изхода? Къде? Къде е той?
Веднага щом завиете наляво покрай пощенската кутия.
Ура! - Не бързайте!
За да преминете през него, има едно правило.
Какво е то? - Щом минете кутията и завиете,
изходът ще е на 20 метра от вас.
Обещайте ми, че за нищо на света няма да се обръщате,
докато не стигнете изхода. - Защо? Поради каква причина?
Такова е правилото за преминаването от единия свят в другия.
Дори Арнолд го разбира.
Значи можем да го обещаем, щом едно куче го може.
Ами ако се обърнем?
Душите ни ще бъдат издърпани в отвъдното. Тоест ще умрете.
Не се бойте! Само не се обръщайте. Просто е, нали?
Веднага щом задминахме кутията...
Нещо се стрелна между краката ни и хукна след нас!
Не се обръщайте! Ходете бавно и спокойно.
Сенсей Рохан, нещо ни преследва.
Знам.
Там има нещо... Нещо ми диша във врата!
Не се тревожете. Винаги нещо се опитва да ви накара да се обърнете.
Но докато не го погледнете,
то не може да ви докосне. Въоръжете се с търпение.
По врата ми започна да се стича топла течност...
Почти стигнахме! Онази светлина е изходът.
Какво? - Изходът...
Не издържам повече! Да тичаме, сенсей Рохан!
Не се паникьосвай! Ще се опита да те спъне.
Всичко е наред вече. Премина.
Вече може да се обърнеш.
Много беше страшно! Олекна ми! - Не, Коичи! Това не беше моят глас!
Невъзможно... - Рано е да се обръщаш още.
Това не се е случвало, докато съм била сама.
Не са се опитвали да ме мамят!
Коичи!
Не разбрах съвсем, но не бива само да поглеждаме, нали?
Имаш късмет, че си с мен, Коичи. Хевънс Дор!
Няма да виждаш нищо и ще отхвръкнеш назад!
Успокой се, Коичи. Сега ще напиша, че отново можеш да виждаш.
Пресечката между магазина и аптеката е изчезнала.
Върнахме се...
Винаги ще сме тук. Докато убиецът не бъде заловен.
С Арнолд ще се обърнем и ще отидем при тате и мама,
когато спокойствието и честта на града бъдат възстановени.
Дотогава ще останем тук. Ако имате въпроси,
елате по всяко време.
Винаги можем да се видим, Роханчо, Коичи.
Благодаря ви от все сърце, че ме изслушахте!
Тя имаше наглостта да ме нарече "Роханчо".
Все едно ме познава.
Но... Рейми Сугимото, а?
Част от мен уважава начина, по който живее този призрак.
Бори се съвсем сама в продължение на 15 години в името на живите.
НЯМА УЛИКИ В УБИЙСТВОТО НА ЦЯЛО СЕМЕЙСТВО
РЕЙМИ СУГИМОТО - Ето я! 16-годишната Рейми Сугимото.
Не че се усъмних у нея, но поне вече имам някакви улики.
Ти да не би да си... Рохан Кишибе, художникът на манга?
Познавате ли ме?
Рохан, тогава ти беше само на четири,
нищо чудно, че не помниш онзи инцидент.
Тогава къщата ви бе близо до тяхната.
В нощта на убийството родителите ти имаха неотложна работа
и им се наложи да излязат.
Затова те оставиха да пренощуваш в дома на Сугимото.
С тях бяхте много близки.
В онази нощ, Рохан, ти беше в дома на Сугимото.
И ти беше единственият оцелял.
Бил съм там?
Когато полицията те откри,
ти не спираше да плачеш и да повтаряш едно:
"Кака Рейми ми помогна да избягам през прозореца."
Рейми те е спасила, преди да те открие убиецът.
Нищо чудно, че се държеше толкова приятелски.
Моят Станд, Хевънс Дор, не може да прочете
далечните ми спомени или съдбата ми.
Ако случайно се загубите по тази алея,
за нищо на света не се обръщайте!
Забележителност номер 6 на Морио "Алеята с момичето-призрак"
Наистина срещнахме дух! Момичето от снимката се казва Рейми.
Разбрахме! Казах ти, че ти вярваме. Нали, Окуясу?
Сладка е... Мой тип е. Де да се бях родил 15 години по-рано!
Рано или късно и на нас ще ни се наложи да се срещнем с този призрак.
Само че, Коичи, ако кажем на Джотаро или стария Джоузеф за това,
най-вероятно ще зададат един въпрос.
Дали убиецът е носител на Станд.
Ами, това не зная...
Тогава ще оставим полицията и съдът да се оправят с него.
Но в Морио броди убиец!
Знам. Пак ти казвам, г-н Джотаро и фондация "Спийдуагън"
няма да хукнат след обикновен убиец.
Успокой се. Бягал е на полицията през последните 15 години,
без да остави и следа.
Това не е такси, за да се натъкнем веднага на него.
Ще проучим спокойно нещата.
Какво каза негодникът Рохан?
Същото като теб.
Внимавай, Коичи! Не пресичай разсеян!
Извинете.
Първоначално Морио е бил застроен с летни самурайски къщи.
Сред тях са били и предците ми.
Но семейството ни се разорило по времето на дядо ми.
Останала е само къщата, в която живея. А аз съм се забил в скучен офис.
Къде се е дянал вносният часовник, който ти купих?
В чантата ти ли е? Вярно.
Малко ти беше голям. Утре ще го поправим.
Какво има? Няма от какво да се стесняваш.
Хайде, полека.
Ще си изкараме един прекрасен уикенд заедно.
Само ние двамата.
Накапа седалката. Нямаш никакви обноски.
Ще си почистиш сама.
Забравих името ти, но то не е важно.
Браво, почисти го.
А сега... Да си приготвим вечеря.
Какво готвиш най-добре?
КИРА
Превод: Джоро Джоров - Джо-Джо и asimilator
Следва: "Шигечивия Харвест, част 1"